NETFLIX PRESENTERAR
Löst baserad på en berättelse av Denis Diderot
Madame de Monthabor, madame de Choisy, grevinnan av Lubac,
baronessan av Courcelles, hennes guvernant, hennes husa,
markisinnan av Montaigu, hennes dotter, hennes andra dotter,
lady Mary Wortley,
och hennes vän, vars namn jag glömt, men inte hennes vackra ansikte.
Jag glömde markisinnan av Saint Méran och madame de Volnay.
Det är ett litet urval av er samling
som har nått mina öron här, bortom societeten.
Markis, vad gör det om jag står med på er lista av erövringar?
Njut av min vänskap och skjut bort det här infallet.
Madame, ert fördömande är lättsamt.
Bygger inte er filosofi på lättsamhet?
Hur kan man resonera
och undgå vidskeplighet, illusioner och självgodhet,
utan ett överjordiskt, smidigt och lättsamt förstånd.
Varför sån brist på trofasthet hos en resonlig man?
För ärlighetens skull.
Var det ärlighet som fick dig att förföra alla kvinnor?
Jag förför ingen. Jag blir förförd.
Ni är så känslig.
Var det ärlighet som övertygade dem om era starka känslor?
Jag övertygar ingen.
Jag uttryckte bara den äkta känslan som de väckte inom mig.
Är det inte märkligt att era ädla känslor oundvikligen dunstar några dagar senare.
Naturen är nyckfull. Sån är världen.
Nåt annat vore oärligt.
Naturen har gjort mig likgiltig i fråga om kärlek och hjärtats kval.
För mig tycks det vara ett förutsägbart, tröttsamt spektakel.
Stackars markis. Jag blir ledsen att göra er ledsen.
Trots att jag inte känner för er, vill ni ändå stanna några dagar till?
Så länge ni tillåter, madame.
Ni kommer att ledsna, markis. Vänta, får ni se.
Vi får se. Vi observerar tillsammans.
God morgon, markis.
Redan uppe?
God morgon, madame.
Säg mig, älskade ni er avlidne make?
Vilken märklig fråga. Självfallet.
Var det äkta kärlek?
Så som en fru förväntas älska sin make.
Gifta par kan ibland utveckla äkta känslor.
Jag tyckte mycket om honom fram tills vårt bröllop.
Sen kom oro och bekymmer.
Ångrar ni äktenskapet?
Vill ni veta vad jag anser?
Att det är synd att äktenskap finns för illa förberedda själar.
Precis som man får lära sig om uppförande och latin
borde man lära sig om samlevnad före äktenskap.
Endast kärlek kan lära ut något sånt.
Då kommer livet som gift aldrig att passa mig.
Har ni aldrig önskat att älska och bli älskad?
Älskad på riktigt.
Jo, som barn.
Från tidig ålder observerade jag dem som hävdade vara kära,
men jag insåg snart att det var ett spel för gallerierna
för att övertyga världen och därmed sig själva.
Jag tror enbart på vänskap.
Kärlek, tillsammans med köttet, blir ömtåligt och skadas lätt.
Hur kan ni bry er om kärlek när ni aldrig har mött något sånt?
Jag har bevittnat den mest genuina kärleken.
Min moster och morbror, som fostrade mig, levde i sån harmoni
att de två var som förenade till en.
Från tidig ålder, utan att inse det...
...närde deras perfektion min själ.
Varför, med dem som förebild, har ni haft så många ofruktsamma affärer?
För att...
...vid varje möte tyckte jag mig se,
även om bara för ett ögonblick, en skymt av det idealet.
Ett ideal jag ännu hoppas på
och som gör mitt liv fattigt tills det infinner sig.
-Ska jag ömka er? -Nej.
Jag hyser förhoppningar.
De ökar för var dag vid er sida.
Ger jag er hopp?
Så lustig ni är, markis. Jag säger en sak, ni hör en annan.
Men jag ledsnar aldrig på att studera er och er vilda fantasi.
Jag ledsnar dock på att upprepa mig för att fördriva er hjärnas besatthet.
Inte min hjärna.
Mitt hjärta.
Vem vet var hjärtat gömmer sig.
Ert är så fullt av förstånd att man kan missa det.
Madame, innan era män ställer ner stolarna,
ta en sista titt på utsikten...
...där naturen uttrycker sig fritt...
...i ostört skick.
Ställ stolen där.
Titta.
Kan vi inte tänka oss att nån sitter där och dagdrömmer?
Känner vi inte meditationen i naturens färger?
Vi ser inte längre naturen, utan människans möte med den.
Markis, ni har rätt.
Varför bad ni om två stolar när det räcker med en?
För min demonstration är inte slut.
Ställ den där borta.
Får inte stolarna oss att tänka på två personer...
...som sitter sida vid sida...
...deras själar förenade inför naturen...
...sammanfogade av band lika heliga som naturens orubbliga stillhet?
Jag träffade på markisen.
Stannar han länge till?
Jag vet inte.
Han har inte lämnat slottet på fyra månader.
Inte en middag eller supé utan hans sällskap.
Hans affärer har krävt att han reser till bland annat Paris,
men han har valt att stanna här.
Han har aldrig beklagat sig över vad det har kostat honom.
Jag antar att han fortsätter uppvakta er med all uppmärksamhet
för att bevisa sin kärlek för er.
Ja.
Han är för stolt för att återvända till Paris utan sin erövring.
Ni är fundersam.
Har en del av hans smicker gått hem?
Har er vän fel?
Snälla, vi byter samtalsämne.
Har jag rest från Paris för hemligheter?
Vår vänskap kännetecknas av ärligheten och öppenheten i våra samtal.
Har den här mannen förstört banden vi har haft sen barndomen?
Nej, men jag vet vad ni tycker om markisen.
Om jag anförtror mig blir ni upprörd.
Ni vet att er åsikt är viktig för mig.
Menar ni att ni har fallit för markisen?
Nej, jag har inte fallit för någon.
Jag tror er.
Men...varför detta trubbel?
Min kära, markisen ni kände i Paris är inte samma man
som har bott här senaste månaderna.
En man kan förändras. Jag har bevittnat det, dag för dag.
En man som han antar vilken skepnad som helst för att nå sitt mål.
Ni känner mig bäst av alla. Skulle jag vara så naiv?
Madame, vad märkligt att ge mig en sak på min födelsedag.
Det är på modet i England.
Det blir nog ingen succé här, men jag är smickrad av tanken.
Tack, madame.
Kära markis, det har gått ett halvår
sen ni lämnade societeten och försummade era affärer.
Idag, när ni nu blir ett år äldre, vill ni inte fundera närmare på tiden
och på hur galet det är att ni har varit här så länge?
Det är livet jag levde innan som jag anser galet.
Ert ansikte väckte mitt förnuft, ert sällskap stärkte det.
Ni har varit skickligare på att smickra.
Ärlighet blir ofta klumpigt.
Den tar inte samma vägar...som förförelse.
Den är sårbar och oskyldig
och kämpar med att bära det renaste inom oss.
En dag saknar ni societeten.
Folk tröttar mig.
Avskildhet också.
Jag har hittat min plats.
Den perfekta societeten, en man och en kvinna som är kära.
Om ni hittar en kvinna som älskar er.
Jag tillåter mig att hoppas.
Vad baseras hoppet på?
Beviset ni ger mig dagligen.
Ger jag er bevis?
Ert sällskap förstärker mina känslor dagligen.
Med sån förstärkning blir de snart stenhårda.
-Ni retas. -Förlåt.
Nej, jag...
Det kan verka idiotiskt, men jag älskar när ni ler.
Drömmer ni fortfarande om att jag ska ge mig hän?
Mer än nånsin.
Och hur, med sån otålighet, lyckas ni vara så tålmodig?
Jag tränar tålamodet att sammanfalla med otåligheten.
Jag får gratulera till er självbehärskning och för att ni inte har stulit en kyss.
Jag skulle inte våga kränka er och mista nöjet av ert sällskap.
Ett rimligt resonemang för en så lidelsefull man.
Är jag för resonlig?
Har jag sagt så?
Nej, men...
Men?
Menar ni...?
Jag säger inte mer.
Min vän.
Goddag, madame.
Goddag, markis.
Madame, jag vet att ni är vänner.
Jag vill inte att min närvaro hindrar er från att tala fritt, så jag lämnar er.
Tack för er omtanke.
Jag kanske ångrar att ni går.
Jag vill inte besvära er med ånger.
Jag går en promenad.
Men naturen är enbart ett eko av er skönhet.
Ni ska veta att min naturliga benägenhet för misstro är borta.
Den var en riktlinje som skiljde äkta från falskt.
Nu har jag funnit mitt öde, jag är frisläppt.
Min vän, vilken passion.
Alla passioner är olika.
Vår är intensiv, inte överdriven.
Våra känslor är fyllda av både ömhet och förnuft.
Berätta nyheterna från Paris.
Det är inga nyheter som kan påverka ert avlägsna, fridfulla liv.
Om hela Paris talade om er och markisen skulle ni förbli oberörd.
Det stämmer. Är det så?
-Vill ni verkligen veta? -Ja, roa mig, mina kära.
Nu när er förening är känd roar sig alla
med att slå vad om antalet dagar ni har kvar med markisen.
Kärlek är en förolämpning för dem utan.
Pratar de bara om oss?
Jag kan berätta en sorglig historia.
Gör det.
Jag vill inte att min lycka döljer världens svårigheter från min själ.
Minns ni madame de Joncquières?
För flera år sen bodde hon inte långt från mig.
Dotter till en baron och en grevinna,
men då hon föddes utom äktenskapet hade hon ingen titel.
Hon förfördes av en hertig och trodde att äktenskap var räddningen.
Men han lurade henne med ett skenäktenskap.
Hon födde en dotter, frukten av deras förening.
Hon stämde hertigen,
men då hon stod lägre i rang än mannen som lurade henne
förlorade hon och blev ruinerad.
Vi har inte hört av henne sen dess.
Jag minns.
Berättar ni det här för att påminna om vissa mäns förräderi?
Nej, madame.
En av mina tjänare kände igen henne.
Var är hon nu?
På en plats som är så sjaskig att ni skulle ha svårt att föreställa er den.
Ett slags syndigt näste
där män samlas för hasardspel och för att äta middag.
Vanligtvis stannar en eller två gäster
och tillbringar natten med madame eller hennes dotter.
Hur gammal är dottern?
Femton, sexton.
Flickans skönhet är tydligen utsökt och raffinerad, men...
...i sånt förfall är det ingen som ser det.
Det känns värre när olycka drabbar dem som har känt på vår samhällsställning.
Själv anser jag att språket stämmer.
"Lycka" är inte långt ifrån "olycka".
Madame, ni har fel.
Lycka som inte är varaktig kallas "nöje".
Snart får vi trimma träden runtom, så skuggan inte hindrar tillväxten.
Tänk att trädet överlever oss.
Det kanske blir enda kvarvarande vittnet till vår förening.
Du lyssnar inte. Du tänker på annat.
Förlåt. Mina tankar gjorde att jag inte hörde.
Vad är det för tankar som distanserade mig från dig?
Du kommer nog ogilla dem.
Vi kan ogilla dem tillsammans. Vi tröstar varann.
Nåväl...
Jag ska till Paris i affärer.
Kan du inte skicka nån annan?
Inte den här gången.
Om det inte gällde en ansenlig summa hade jag inte åkt.
Markis, bli inte upprörd.
Åk till Paris. Lös frågan snarast.
Går det bra om jag lämnar dig i några dar?
Vad gör några dagar jämfört med all framtid?
Behöver du mitt tillstånd?
Känner du dig bunden av nån auktoritet jag besitter?
Jag kan klaga.
Du har rätt och när jag lämnar dig ska jag glädjas åt tanken att se dig igen.
Du har inte berättat om resan än.
Jag har inte fått nån chans.
Förlåt. Du ska få din chans. Jag lyssnar.
Jag tänkte på dig.
Och när du inte tänkte på mig?
Jag tänkte på dina ben.
Markis...
När du inte tänkte på mina ben?
Då var det ryggen.
-Min rygg? -Ja, jag älskar den.
Allvarligt. Berätta.
Jag tänkte på din navel.
Tyst. Det måste ha hänt mer på din resa.
Ja.
Tusen byggidéer.
Bygg?
Är inte markisen hos dig?
Han är i Rouen.
Med hans nyfunna smak för affärer reser han ofta.
Jag vet vad ni tänker.
Jag tvivlar inte på hans trohet. Han har fullt upp med sina projekt.
Han har ärvt mycket pengar.
Han visste inte vad han skulle göra med pengarna, så han bygger hus
att lämnas till eftervärlden.
Ni är inte orolig?
Inte alls.
Ni hör kanske att jag är trött.
Min hälsa har varit skör på sistone.
Ni upprörs inte av markisens resor och förehavanden?
Inte det minsta.
Så ni och markisen umgås fortfarande, så som förut?
Absolut.
Har inte tiden förändrat ert överflöd av känslor?
Inte alls. De växer sig starkare för var dag.
Ni får ursäkta mina misstankar.
Det kanske är så, kära vän, att jag börjar bli avundsjuk.
Avundsjuk?
Måste jag önska samma sak åt er?
Min försiktiga natur tillåter inte nåt sånt.
Min envishet låter mig inte ge vika. Istället läxar jag upp andra.
Men vad kan jag lära ut när jag själv inte vet nåt?
Män har insett det. Ingen uppvaktar mig.
Jag har skyddat mig så pass att inget nånsin kan hända mig.
Kära ni...
Min stolthet får er att tro att inget har förändrats
mellan markisen och mig.
Men vår vänskap är för innerlig. Jag kan inte dölja min upprördhet.
För två år sen sa ni att markisen skulle lämna mig en dag och sen två.
Att sakta, men säkert, skulle han resa alltmer i affärer.
Att sakta, men säkert skulle han återvända i tysthet,
sätta sig i sin stol, prata med sin hund och sen försvinna.
Jag är rädd att era profetior stämde.
Berätta vad som har hänt.
Ju mer passionerade vi blir, desto mer överdriver vi minsta sak.
Känner ni arkitekten Claude-Nicolas Ledoux?
Ja.
Han skulle bo hos oss i en månad. Han stannade i tre.
Han skulle jobba med några av markisens projekt.
Hans närvaro skulle underlätta samtal om viktiga frågor.
I början åt vi lunch med monsieur Ledoux.
På eftermiddagen tillbringade markisen lite tid med honom.
Men inom kort åt vi alltid tillsammans.
Jag uteslöts ur samtalet utan att de märkte nåt.
De hade stor passion för projekten.
Från morgon till kväll var markisen vid arkitektens sida.
Deras vänskap var så intensiv att jag upphörde att existera.
När monsieur Ledoux åkte trodde jag att markisen skulle närma sig mig.
Han grävde ner sig i brev, böcker och himlen vet vilka tankar...
Mina smekningar berörde honom inte.
Han pratar bara med mig för att be om lov att resa
för att ordna taklister, skorstenar, fönster och kakel.
Kära ni, det är fel av er att bli orolig.
Lita på min erfarenhet.
Det ni beskriver är ödet som drabbar alla par.
Ingen kommer undan.
Jag är rädd att passion inte varar.
Det var inga vanliga känslor som markisen lovade mig.
Jag står inte ut om det är så.
Ta er samman, madame. Er rädsla är oberättigad.
Markisen uppvaktar ingen annan.
Innan ni plågar er själv, hitta ett sätt att få veta hur han känner.
Ni blir säkert försäkrad.
Drömmer du?
Det gör du med.
Det är sant och ganska sorgligt.
Vad har hänt?
Inget.
Jag tror dig inte.
Kom.
Berätta.
Blir du uttråkad när du inte jobbar?
Nej, men det finns dagar...
Då man är uttråkad.
Du har fel.
Du har verkligen fel.
Det är bara en sån där dag då man är uttråkad.
Min vän...
Jag har velat säga nåt sen en tid, men du kanske blir upprörd.
Upprörd på dig?
Kanske.
Himlen vet att jag är oskyldig.
Det hände utan min vetskap, genom en förbannelse
som tydligen drabbar hela människosläktet,
eftersom jag inte har undkommit det.
Kommer det från dig?
Du skrämmer mig. Vad är det?
Markis, det...
Förlåt, ni blir ledsen.
Det är bäst om jag är tyst.
Nej, berätta.
Bär ditt hjärta på en hemlighet?
Är inte vår första regel att blotta våra själar utan reservation?
Ser du inte att jag inte längre är lycklig?
Jag har mist aptiten. Jag äter och dricker av behov.
Jag kan inte sova.
Om natten frågar jag mig själv: "Är markisen mindre älskvärd? Nej.
Har du nåt att klaga på? Nej.
Finns några misstänkta kontakter? Nej.
Visar han mindre ömhet? Nej.
Om din vän är oförändrad, varför har ditt hjärta förändrats?
För så är det.
Det kan inte förnekas.
Du är inte lika otålig när du väntar på honom.
Du är inte lika glad när du ser honom.
Oron när han inte återvände inom kort,
den underbara känslan när du hörde hans vagn
när han kom, när de sa att han hade anlänt...
Du känner inte så mer."
-Vad, madame? -Kära markis...
...du är densamme, men din vän kan inte förneka...
...att den kärleken är slut.
Det är en hemsk upptäckt, men den är sann.
Madame...
Ni är en fantastisk kvinna, unik.
En kvinna olik alla.
Er uppriktighet och ärlighet förbryllar mig.
Jag borde dö av skam.
Så stor ni är, så liten jag är.
Ni talade först, men skulden är min.
Er uppriktighet inspirerar.
Jag vore ett monster om jag inte erkände
att som ni beskriver ert hjärta stämmer för mitt med.
Jag har tänkt som ni.
Men sa inget.
Jag led.
Jag vet inte när jag hade vågat säga nåt.
-Är det sant? -Så sant det kan bli.
Då får vi gratulera oss
för att vi båda har mist den sköra, bedrägliga känslan som förenade oss.
Så olyckligt det vore om min kärlek hade bestått
medan er hade upphört.
Madame, ni har aldrig varit så vacker och charmant som nu.
Om inte tidigare erfarenhet hade gjort mig försiktigare
hade jag trott att jag älskade dig som mest nu.
Markis, vad händer med oss?
Vi kommer att fortsätta träffas
och njuta av förtroendet i den bästa vänskapen.
Vi slipper all oro och problem...
Ursäkta mina kläder och mitt obehag.
Om inte er betjänt hade insisterat hade jag inte kommit.
Mitt olyckliga öde har gett mig möjlighet
att bo långt från folk som er, då jag anser mig själv
ovärdig era blickar.
Jag ska inte tråka ut er med mina bedrövelser.
Ni tråkar inte ut mig.
Jag lyssnar, madame.
Ni kanske vet att jag föddes genom en förening som inte borde ha varit.
Min mor var grevinnan de Demontoy och min far var baron Obolensky.
Jag växte upp utan föräldrar, men fick en fin utbildning.
Jag var ung när hertigen av Grimaud bad om min hand.
Min räddning.
Men han lurade mig med en falsk ceremoni.
Jag stod där med ett barn, men ingen make.
Mitt misstag var att begära rättvisa och investera det lilla jag hade i det.
Mannen som lurade mig hade mer inflytande än jag.
Jag förlorade.
Nöden har ingen lag. Min dotter och jag måste överleva.
Vi befinner oss i klassen föraktliga kvinnor.
Var är hon? Följde hon inte med er, som jag bad om?
Kom hit, mademoiselle.
Snälla, sätt dig här.
Förlåt.
Sätt dig där.
Res dig och kom hit.
Du har vackert hår.
Tack, madame.
Kan du lyfta det?
Ja, madame.
Din nacke är ännu vackrare.
Tack, madame.
Jag är förvånad att en så graciös, delikat varelse
inte har kunnat hitta ett bättre hem än ert.
Hon var med under och efter rättegången,
bland domare, prelater, ämbetsmän och finansmän.
De lekte med henne ett tag, sen lämnade de henne.
Det handlar inte om hennes skönhet eller finess.
Hon är graciös som få, men...
Hon är ingen njutningsmänniska
och har ingen talang för att väcka slöa, uttråkade män.
Är hon ärlig?
Bortsett från vårt yrke...
...ärligast av alla.
Ni får leva spartanskt i några månader,
men det varar inte för evigt och min belöning till er är stor.
Diskutera saken.
Säg till om mina krav är för höga för er.
Jag blir inte förolämpad eller förvånad.
Vi är smickrade av ert förtroende.
Vart och ett av era krav är en möjlighet för oss att tacka er.
Kläderna passar dig.
För att ge er tid att anpassa er ses vi om några månader.
Vilken underbar dag. Allt är underbart.
Luften, vinet vi drack,
det ljumma solskenet och ert sällskap, så klart.
Du säger "så klart" för att vara trevlig.
Inte alls. Ni misstar er.
Jag kan tänka mig att ni önskade er sötare sällskap
för att fylla er tablå, som madame de Bailly.
Jag träffar inte henne mer.
Förlåt mig.
Jag glömde att den relationen var två veckor gammal redan.
Senast nämnde ni en ung italiensk grevinna.
-Har jag berättat om henne? -Ja.
Har hennes charm mist sin effekt?
Ja, så snart hon gav sig hän.
Det var väldigt pinsamt.
Det kan jag tro.
Stackars markis, jag beklagar. Ni är helt ensam med en gammal vän.
Beklaga inte.
Vad är finare än vänskap och mer perfekt än vår?
Ingen osämja och öppna hjärtan.
Vi behöver inte dölja något.
-Vill ni sitta? -Nej, vi går.
Var slutade vi?
Jag berömde vår vänskap, men verkar ensam om det.
Sluta begära bevis. Går jag inte här med er?
Vad sägs om en opera eller komedi i eftermiddag?
Vi verkar redan ha sett allt.
Varför stänga in oss en sån vacker dag?
Om jag inte tar fel...
Jag tror att det är de. Ja, det är det.
Madame, känner ni igen mig?
Är det ni?
Ja, det är jag. Hur har ni haft det?
-Det var en evighet sen. -Har ni hört vad som hände?
Vi tvingades leva i enlighet med våra små medel.
Ni hörde aldrig av er.
En baksida av fattigdom är misstron den inger.
Den unga damen har vuxit.
Det gör mig gammal.
När hon kom till Paris var hon inte stor.
Men ni har inte förändrats.
Tiden verkar ha glömt er.
Det tror jag inte, men ni är lika snäll som alltid.
Vi kan gå och prata.
Förlåt. Det här är markisen av Arcis, min vän.
Hans närvaro stör inte.
Madame, jag förstår att man kan leva med fattigdom, som många gör.
Men att gå från överflöd till endast det nödvändiga, som ni,
och finna lycka i det...
Idag ångrar jag inget.
Ett liv ägnat åt fromhet verkar mindre restriktivt än det ägnat åt galanteri.
Jag tror er, mer än ni anar.
Om ni visste vilken respekt jag hyser för er.
Ha inte alltför stor respekt.
Tron belönar oss bortom vad ni kan föreställa er.
Vårt liv är ingen uppoffring, som många tror.
Det är en välsignelse.
Ursäkta oss. Vi måste lämna er.
Så abrupt?
Vi ska till kyrkan. Vi kan inte stanna längre.
Gå. Jag skulle avsky att göra er sena.
Nå, markis? Vad vill ni göra?
Ingen föreställning idag?
Vilka är kvinnorna?
Jag kände mamman förr.
Hon gifte sig med en hasardspelare. Han förlorade alla pengar och dog.
Hon blev ensam med sin unga dotter.
Fattigdom och skam fördrev henne ur vår societet.
Men hon känner ingen ånger.
Njutningsmänniskor hånar det, men religion är bra.
Särskilt för de illa drabbade.
Den återställer prestigen för dem.
Är det inte hertig de Beauregard med fru?
Vi måste hälsa.
Kom.
-Markisinna. -Ja.
-Det är nåt jag inte förstår. -Kan jag hjälpa er?
Med hennes ansikte, i vår societet, kan man få vad man vill.
Ni pratar om...?
Er väns dotter.
Är hennes ansikte så vackert?
Jag såg bara barnet hon var förut.
Hon liknar en av Rafaels madonnor.
Med det utseendet borde hon väl satsa på en högre position?
Är det inte grymt att påtvinga sitt barn det här?
Enkla medel kan vara att föredra framför skamlig rikedom.
Vad?
Jag känner er, markis.
Nej, madame.
Om ni tror att jag eggas av den andäktiga flickan
känner ni mig inte.
Jag tror inget.
Jag roade mig med tanken att religion kunde locka er.
Vad gör det?
Ni har glömt henne om ett par veckor, precis som den italienska grevinnan.
Mina damer.
God morgon.
Det är tidigt för er. Kunde ni inte sova?
Jag sover inget.
Är det nåt som oroar er?
Era vänners lott.
-Oroar ni er för det? -Jag har så lite att tänka på
att minsta sak oroar mig just nu.
Och era byggprojekt?
De går bra utan att jag oroar mig.
-Har ni träffat dem igen? -Vilka?
Era vänner.
-Nej. -Det är inte rätt.
Ni är rik, de är behövande.
Ni kan bjuda hem dem på mat.
Jag har bjudit dem tio gånger utan framgång.
De vägrar komma hit.
Att umgås med vår societet passar inte deras enkelhet.
Överflöd inbjuder synd.
-Kan vi inte hjälpa dem? -Behöver de vår hjälp?
Är inte religion en räddning och rikedom?
De grämer sig över vårt öde och ber för vår räddning.
Skulle de tacka nej till 20 guldmynt?
Säkerligen.
Varför ta era pengar och inte mina?
Varför vägrar de ta hjälp av en vän?
Vi som lever världsligt kan inte förstå gudfruktiga själars känsla för ärlighet.
Så jag kan inte hjälpa dem?
Nej, ni kan inget göra.
Det är grymt.
Ja, grymt är rätt ord.
Åh, nej.
Markisinna...
En flicka jag har sett en gång...
Som du aldrig mer får se.
Madame, eftersom ni är min vän,
måste jag erkänna en sak. Jag har dolt en händelse.
En händelse?
I Kungens trädgård.
När ni pratade med mamman, gick jag bredvid henne, om ni minns.
Jag kunde inte låta bli att stirra på henne.
Varje gång tittade hon bort och ner.
Men en gång...
...när ni avslutade samtalet...
...mötte hon min blick.
Vilken upplysning.
Hennes blick...
Så försynt, innerlig...
En djup blick.
Fri från koketteri och vedertagen sed.
En blick...
...full av tilltalande sanning, även om man inte kan tyda den.
Såg ni det?
Hur länge såg hon på er?
Jag vet inte.
Kanske inte...
...en hel sekund, men...
Det var den längsta sekunden nånsin.
En oändlig sekund. Den genljuder i mig än.
Markis...
Er fantasi förbluffar mig alltid.
En ung kvinna, generad av er envishet,
ser på er och ni hittar på otroliga drömmar.
Ni, den resonlige mannen,
epikurén som tror att vi endast är en mängd atomer.
Det är det förnuftet säger mig.
Men aldrig har en blick verkat så sann.
Ert "aldrig" är lika varaktigt som ert "alltid".
Jag, om nån, vet det.
Er samling kanske saknar en gudfruktig kvinna.
Ni måste ha rätt.
Och ändå...
Markis, se upp.
Blanda inte ihop den här flickan med dem ni har känt.
Hon kan inte lockas, förföras eller närmas.
Ni vinner inte.
Lita på mig.
Om ni vill bespara er lidande, glöm den flickan.
Min vän.
Vilken galenskap.
Er plan saknar grund.
Hurså?
Varför skulle markisen fastna för just henne och inte nån annan?
För markisen kan inte motstå det som motstår honom.
Om jag väckte ädla känslor, stod de i proportion till mitt motstånd.
Har ni inte märkt att kärlek växer när den vi åtrår glider undan?
Ni verkar säker på er sak.
Vad säger ni om att markisen kommer dagligen
för att nonchalant fråga om nyheter om flickan och hennes mamma?
Jag erkänner att jag inte trodde att markisen var så lättfångad.
Jag känner ändå att ni anstränger er för mycket.
Min ansträngning är inget i jämförelse med smärtan och sveket markisen orsakade.
Var rättvis.
Kände ni inte till hans föränderliga natur?
Varför bli arg på en oärlig man om han föddes sån?
Är det rättvist att låta oärlighet frodas fritt?
Min ilska är fylld av rättfärdighet.
Jag söker inte hämnd.
Jag ser kvinnan i mig och mannen i honom.
För att skipa rättvisa måste vårt hjärta vara rent och fritt från förbittring.
Madame...
Renhet är min drivkraft.
Om inga rättvisa själar försöker förbättra män...
...hur ska samhället bli bättre?
Det låter inte välvilligt att få andra att lida.
Öppna dina ögon för mänskligheten.
Endast smärta hjälper anden inse sina fel.
Så det är av godhet som ni vill att han får lida?
Ja.
Jag vill upplysa hans sinne.
Madame, kan ni komma?
Vad är det?
Berätta. Prata.
Är det en kvinna?
Jag ser att det är det.
Du älskar henne, men inte tvärtom?
Så är det med kärleksaffärer.
En älskar alltid för mycket, den andra för lite.
Pappa brukade säga att naturen ogillar jämlikhet och vill reta oss.
En har alltid mer och den andra mindre, oavsett var och vad det gäller.
Även vid njutning.
Vi leker en lek.
Blunda och tänk på henne.
Låtsas vara med henne.
Att...jag är hon.
-Kom igen, ansträng dig. -Nej, förlåt. Det går inte.
Jag kan inte göra så med henne.
Det förolämpar hennes renhet och blygsamhet.
En helgonlik kvinna i sängen med en man är också kvinna.
Inte hon.
Hej, markis.
Ni verkar må bättre idag.
Jag trodde att ni började bli sjuk.
Titta på den här målningen. Den skulle väl passa hos er?
Är inte fåren fina?
Nej. Jag har inte hört nåt.
Tror ni att jag kan få hennes porträtt?
Vilken idé. Ni bör nog vila lite till.
Jag såg hennes ansikte en gång och en perfekt, men vag bild av det
har etsat sig fast i min hjärna.
Det är vagheten som plågar mig, madame.
Med ett tydligt porträtt kanske min livliga fantasi kureras.
Jag kanske ser ofullkomligheter som tröst för att jag inte träffar henne.
Ni drömmer, markis.
Hur ska hon visa ansiktet för en målare när hon gör allt för att dölja det?
Det är absurt att religion driver naturens skatter
att gömma sig. Kan det bli mer oskäligt?
Vakta er tunga. Vissa kan bli kränkta av mindre.
Jag bryr mig inte om dem som lever i hopp om att dö rika.
Min herre, är ni säker på att ni är rätt man att predika
och tala för livsnjutare?
Ni har släpat er runt som en sjuk hund i veckor.
Jag har försökt glömma.
Jag har provat allt.
Ju mer jag försökte, desto mer mindes jag.
Gör mig en tjänst.
-Vad? -Förbarma er över mig.
Jag vill se henne igen.
Det är svårt.
Jag är rädd att mista deras vänskap om jag hjälper er.
Åh, nej.
Överge mig inte.
Jag vet inte vad jag gör.
Ni bryr er om dem. Bespara dem min galenskap.
Jag hittar dem.
Jag skickar tio, 20, 100 män att leta efter och hitta dem.
Jag slår mig in. Jag vet inte vad jag gör sen.
Se upp för mitt våldsamma tillstånd.
Ni har rätt.
Jag ska göra nåt, men för deras skull.
Jag hoppas åtminstone att ni ska ge mig tid.
Så lite som möjligt.
Tack.
Tack, min vän.
Mina damer. Snälla, sitt kvar.
Drick mer vin för att trösta er mot alla berövanden
som den här syndarens liv påtvingar er.
Gör det bästa av markisens frånvaro.
Det förvånar mig inte om hans otålighet gör att han blir tidig.
Jag ser fram emot hans skådespel.
Jag kommer säkert uppskatta ert, mina damer.
Min dotter och jag har förberett i flera dar.
Vi kommer att göra vårt bästa.
Kläderna passar er så bra...
...att det är svårt att tänka att ni nyligen...
Mina damer, markisens ekipage är på ingång.
Markisen av Arcis har anlänt.
Han är här. Visa in honom.
Jag bad honom spela förvånad att se er och be om ursäkt innan han tackar ja
till att äta med oss.
Låt se hur skickligt han spelar. Ät.
Markis.
Är ni här?
Jag visste inte att ni åt middag. Jag är illa klädd.
Jag besökte en vän som säljer sin egendom en bit bort
och på vägen tillbaka tänkte jag att om du fick veta att jag hade varit här
utan att hälsa hade du skällt ut mig.
Bra tänkt, markis. Ni är så välkommen.
Minns ni madame de Joncquières och hennes dotter?
Har ni glömt?
Vi träffade dem i Kungens trädgård.
Nej, jag minns.
Mina damer, jag vill inte störa längre.
Jag lämnar er.
Ska ni gå, markis?
Jag vill inte tränga mig på.
Tänk om jag blir irriterad om ni går så tidigt?
Att reta upp er är det sista jag vill.
Innan ni avbröt pratade vi om filosofer som är njutningsmänniskor.
Ni kommer perfekt.
Varför jag?
Ja.
Ni har väl studerat dem?
Nej.
-Var inte blyg. -Madame.
Nej, jag... Ni...
Ni tar miste.
Ni studerade dem för att kunna fördöma dem?
Jo, visst. Just det.
Lite.
Berätta varför ni anser dem vara så hemska.
Vi alla känner likadant.
Men jag...
-Jag anser inte... -Vi sa att många libertiner tycker...
...att deras filosofi är överlägsen religion
i fråga om att ge lycka. Vad säger ni?
Nja...
-Vi lyssnar. -Ja. Så...
Njutning... Jakten på njutning är källan till all vår olycka.
Livsnjutare är barn.
De söker omedelbar tillfredsställelse.
Men för denna njutning...
...hur många tårar?
En fin bild, inte sant, madame?
Ja, och så sann.
Njutning kräver mer njutning. Männen är evigt otillfredsställda.
Och evigt nyckfulla.
Och evigt sorgsna.
Evigt drivna till galenskap av sina begär.
Sannerligen.
Tillåt mig fråga:
Min dotter undrade om sökandet efter det himmelska
var en passion att bekämpa.
Jag kunde inte svara.
Mademoiselle...
Allt himmelskt beror på vår Skapare.
Det är ingen passion, det är en känsla.
En känsla som korsar vår själ och som snabbt och kort...
...ger oss absolut sanning.
Man hör om den gudomliga kärlekens subtiliteter
som om man enbart intagit de heliga skrifterna.
Lockades ni inte att bli präst?
Ursäkta, madame.
Jag sa att middagen skulle bli kort.
Vi lever våra dagar så.
Oroa er inte. Ni varnade mig.
Försumma inte era plikter på grund av mig.
Men först vill jag ge er texten som jag berättade om tidigare.
Följ med mig.
Mademoiselle...
Jag hoppas att ni fick svar.
Ja, monsieur.
Själar som är intresserade av det himmelska är de bästa.
Mademoiselle.
Er mor väntar på er.
Hej då, madame.
Hej då, monsieur.
Hej då, mademoiselle.
Vilket underbart barn.
Jag håller med.
-Hur var jag? -Ni var perfekt.
Jag blev nästan övertygad av era argument.
Varför gick de? Ni kunde ha bett dem stanna.
Kritik är min enda belöning.
Vilken kvinna i Paris hade gjort så här?
Ursäkta, madame. Ingen är som ni.
Ni är min enda äkta vän. Jag är ett monster av otacksamhet.
Vad säger ert hjärta?
Jag måste ha flickan, annars förgås jag.
Min vän, fördriv den tanken.
Mina damer, vi har väl träffats förr?
Vi åt middag hos madame de La Pommeraye.
Mina damer...
Vilket lyckligt sammanträffande.
Vi har inte öppnat det, så ni kan läsa det först.
Har prästen gett er det?
Ja, madame.
Hon fick det efter bikten.
Hon skulle öppna det i hemlighet.
Hur rättfärdigade han sin handling?
Han sa att hennes charm är det farligaste Gud kan ge en kvinna.
Ingen man lämnas oberörd.
Alla män kommer försöka förföra henne.
Han sa att endast en ärlig man kan skydda henne.
Vilken kanalje. Vad sa ni?
Jag teg, madame.
Han tillade att Herren vakar över henne
då en gentleman han känner, med en vacker själ,
hade sett henne och berörts av hennes tillgivenhet.
Kära markis, det är så ni finansierar kyrkan.
Bra. Mycket bra. Jag är nöjd.
Fortsätt gå i kyrkan. Om prästen ber om ett svar,
säg att du gav brevet till din mamma som brände det.
Vilken idiot jag var. Jag är desperat, madame.
Jag ber er. Jag behöver er.
Hur kan jag prata med dem utan att förolämpa dem?
Jag gör inget utan ert godkännande.
Ni kan inte göra mer.
Ni får inte flickan. Det är över.
Madame, ursäkta att jag kommer hit så här.
Jag visste inget annat sätt.
Jag förstår att mitt brev till er dotter var genant.
Men tro mig när jag säger att det inspirerades av innerliga
och ärliga känslor.
Min intention är att erbjuda er dotter de finaste omgivningarna.
Jag vill bevara hennes rena själ
från den här världen full av synder, madame.
Inget ansikte har inspirerat mig till sån godhet.
Här är ett brev som garanterar en inkomst på 600 guldmynt till er.
Ni får göra vad ni vill med det.
Om inte på bekvämlighet, vilket ni ogillar,
kan ni spendera dem på de behövande vilka ni ber så mycket för.
Mademoiselle...
Här har ni några diamanter, utvalda för deras renhet...
...som bevis på mina känslors renhet.
Hej då, damer.
Ni avgör mitt liv.
Madame, borde vi inte acceptera?
Vill ni det?
Ja, madame. Med ert tillstånd.
Nej, vi är inte klara än.
Vad mer kan vi hoppas på?
Det är mycket för kvinnor som vi.
Det räcker inte..
Inkomsten tryggar vår lycka.
Säg att det inte räcker.
Det är riskabelt att hoppas på mer.
Sätt er.
Ta pennan och papperet
och skriv ett svar med stolthet och indignation.
Jag ger honom det.
Säg inget.
Jag är för snäll.
Du har hemligheter så ska jag vara tyst?
Du skulle ha sett hur förnärmade de var.
Jag presenterade er som min vän och en ärlig man.
Jag fick skämmas.
Förlåt mig.
Madame. Förlåt mig. Snälla.
Flickan är vacker och ärbar. Måste ni förfölja henne?
Hur förtjänade jag att bli medbrottsling?
Kom. Släng er vid mina fötter, be om förlåtelse.
Lova att lämna mina vänner i fred.
Förlåt mig. Tusen gånger om.
Hjälp mig. Snälla.
Kärlek är en förbannelse. Den förändrar oss.
Jag måste ha flickan. Jag måste.
Se hur jag har blivit.
Förbarma er. Hjälp er vän.
Jag har sagt att det inte går. Glöm henne.
Här är lagfarterna till två hus
och en inkomst tre gånger större än den förra.
Nå, madame?
Vad säger ni?
Madame, kan ni inte säga nåt som inger hopp eller desperation?
Är det för lite för er?
Senast när jag gick, sa jag att mitt liv hänger på er.
Jag kanske borde ha sagt att det inte bara gäller mitt öde,
utan min hälsa.
Må jag få se er snart igen.
Inga fler tårar. Skriv.
Jag ber er, madame.
Han ger bort halva sin förmögenhet. Räcker inte det?
Bara en prins är så generös.
Det är mycket för er, men för lite för mig.
Skriv bara.
Var barmhärtig, madame.
Skriv, madame. Jag lovar att ni blir belönad.
Markisinnan, ni har gjort honom galen.
Ni kan gratulera er till hämnden.
Ska jag göra det nu?
När målet är så nära?
Hurså? Har ni inte nått det än?
Nej.
Ni är väldigt mystisk.
Vill ni att han ger bort mer av sin förmögenhet?
Vill ni ruinera honom?
Vad mer vill ni ha?
Jag vet inte vad ni tänker er, men ni verkar säker.
Var försiktig.
Njut av den här vinsten och be inte om mer. Lita på mig.
Hur många kungar har inte dött av övertro?
Jag är redan död.
Vad mer har jag att frukta?
Markis.
Ni är redan tillbaka från era ägor.
Skulle ni inte stanna ett år?
Är ensamhet och böcker trist?
Mina tre veckor där var som tre år.
Jag är olycklig.
Jag har bestämt mig för att göra det dummaste en man kan göra.
Jag ska gifta mig.
Markis, det är en allvarlig fråga som kräver eftertanke.
Jag har bara en orubblig tanke. Jag kan inte bli mer olycklig.
Ni kan ha fel.
Därför vill jag att ni...
...förhandlar å mina vägnar.
Gå till mamman och dottern, fråga ut mamman,
ta reda på dotterns känslor och berätta deras intentioner.
Var varsam, markis.
Ni riskerar er förmögenhet och ert rykte.
Det finns ingen återvändo.
Tänk hur folk kommer att håna er.
De förstår inte varför ni gifter er med en lottlös flicka.
Ni kan aldrig mer lova bort er till nån annan kvinna,
som ni ofta gjorde.
Den unga kvinnans charm kommer att blekna.
Ni vet inte hurdan hon är, men måste genomlida det resten av livet.
Jag har tänkt över det här om och om igen.
Ni är en god vän...
...som vill slita ut passionen ur mitt hjärta.
Men då får ni slita ut mitt hjärta.
Tack, madame.
Grattis, mademoiselle.
Madame hade rätt.
Vårt tålamod har belönats tusen gånger om.
Markisen vill gifta sig.
Varför denna min?
Jubla med mig.
Vad oroar dig?
Vi får en förmögenhet och ett namn.
Mamma.
Det var aldrig fråga om äktenskap.
Jag trodde att madame ville att markisen skulle sota för sina nycker.
Hon älskar oss.
Hennes godhet gentemot dig överskrider ilskan mot honom.
Förlåt mig.
Jag kan inte vara tacksam mot henne.
-Jag ogillar henne. -Hur vågar du säga så?
Har hon inte berörts av vår olycka och varit snäll?
Är inte vi snälla mot henne?
Glöm inte varifrån vi kommer.
Det har jag inte.
Men där visste våra kunder vilka vi var.
Madame har ordnat äktenskapet åt dig.
Är det bra att gifta sig med nån man har lurat?
Du får en ärbar position.
Är det ärbart att svika ett sakrament och ljuga hela livet för en man?
Glöm sakramentet.
Alla äktenskap är arrangerade och det är inget fel med det.
Det ger dig värdighet, frihet.
Är det värdigt att låtsas älska?
Arrangemang leder till känslor med tiden.
Ditt hjärta kan komma att älska.
Om det skulle ske skulle mitt öde bli ännu mer plågsamt.
Varför säger du så?
Det är grymt att lura nån och ännu värre att lura nån man älskar.
Kan man älska nån och ljuga för dem?
Mamma...
Om markisen visste vilka vi var...
Han kanske dödar oss.
Madame.
Ni har varit tyst hela dagen. Ni verkar långt borta.
Förlåt mig.
Gillade ni ceremonin?
Ja, monsieur.
Ni ser blek ut. Mår ni bra?
Ja, monsieur.
Ni kan gå till era rum.
Sök mig när ni vill.
Vänta.
Får jag se er le?
Tack.
Lämna mig med min dotter.
Som sista gardering tog jag med den här.
Glöm inte att markisen tror att du är ren.
Låtsas vara oskuld och ta den här, så han inte fattar misstankar.
Häll lite på lakanen.
Min flicka...
Jag förstår inte.
Har du inte uthärdat värre än det här?
Nej, mamma.
Det här är det värsta.
Jag tror...att Herren straffar mig för mitt falskspel.
Inte så högt.
Prata inte om Herren.
Han räddar oss inte när vi bönar och ber.
Varför skulle han straffa oss?
Vad är du rädd för?
Jag trodde inte att han var så hemsk.
Jag lider för att jag är hemsk.
Ta dig samman.
Lyssna på mig.
Jag gillar inte allt det här, men glöm ditt ogillande av lögner
och svek.
Världen är byggd på lögner.
Så byggdes den. Vi får göra det bästa av det.
Generationer har gjort det före oss.
Du klarar det.
Garanterat.
Madame...
Plötsligt har ni hamnat i ett hus och i en säng med en främling.
Oroa er inte.
Renheten ni har bevarat ska inte tas ifrån er.
Inte förrän ni känner
samma känsla som jag, som ger två älskande njutning.
Jag tänker inte göra nånting som tvingar er till något.
Lär känna mig.
Hej, kära vän.
Vad glad ni är, markis.
Jag ska inte fråga varför.
Nej, ni har fel.
Är det hennes skörhet eller hennes ädla själ?
Jag vägrade vara den vulgära maken som tar sig rättigheter.
Ni hånar mig.
Nej, tvärtom. Jag jublar.
Renhet verkar vara smittsamt.
Eller så ligger det nöje i att fördröja tillfredsställelse.
Ja, visst.
Ens tillfredsställelse sammanfaller ofta med ens tålamod.
Ni har inte glömt att jag ska ta er på utflykt?
Nej, jag har väntat på er. Det var en fin idé.
Jag ser fram emot Kungens trädgård. Är det dit vi ska?
Ja. Där ska ni få min bröllopspresent.
Jag är stolt att jag minns att ni träffade er fru där.
Min fru.
Det ordet känns märkligt och nytt.
Ni vänjer er.
Varför gifter ni er inte?
Med vem?
Vem skulle svära mig trohet?
Man tycks klara sig utan en makes trohet.
Ja, men om min vore otrogen, så kanske jag skulle bli förargad över det.
Och jag är hämndlysten.
Ni skulle självfallet ta hämnd.
Vi kan köpa en herrgård ihop.
Vi fyra skulle ha trevligt ihop.
Det låter fint, men jag ska inte gifta mig.
Den enda mannen jag kanske hade gift mig med är...
Mig?
Nu kan jag erkänna det utan fruktan.
Varför sa ni inget?
Det var ju lika bra det.
Den ni gifte er med passar er bättre på alla sätt.
Min kära fru.
Ni har inte glömt markisinnans överraskning?
Vi ska besöka gamla minnen.
Då går vi.
Markisinnan, ceremonin igår var vacker och gjorde succé.
En blandning av enkelhet, elegans och allvar
gav den en särskild lyster.
Kände ni det från er plats?
Ja, markis.
Var stolt över ceremonin. Den gjorde intryck.
Jag hoppas att ni minns den länge.
Utan tvekan.
Vilken väg tar vi till Kungens trädgård?
Oroa er inte. Han kan genvägar.
Jag vill inte irritera er, men han måste ha hört fel.
Han hörde rätt.
Ha tålamod. Vi är snart där.
Så.
Vi är framme.
Är det ett skämt?
Vad sysslar ni med? Vi står framför ett ruckel.
Vad är det?
Varför så långa i ansiktet?
-Madame... -Ja?
Mina damer, ni först.
-Snälla, madame. -Ut, ni två.
Vad är det för ton mot min familj?
En lämplig ton för den typen av kvinnor.
Det är dags att gå ur.
Gå.
Vad är det här?
Vi ska se var er fru och svärmor lärde sig sitt yrke
under flera år som madame och mademoiselle d'Aisnon.
Jag förstår inte. Förklara.
Er familj kan förklara.
Madame?
Talade markisinnan sanning?
-Känner ni till osedlighetshuset? -Nej.
Monsieur, låt mig förklara.
Min far var baron Obolensky.
Min mor var grevinnan av Demontoy.
Jag skulle gifta mig med hertigen av Grimaud, men...
Jag...
Ja, monsieur.
Hon talade sanning.
Mamma och jag jobbade här.
Inte du, min fru.
Jo, monsieur.
Vad gjorde du här?
Svara mig.
Den som ville tillbringade natten med oss.
Om ni alla lurar mig nu...
...är det högst olämpligt.
Olämpligt?
Tycker ni?
Ni fick en ärlig kvinna och ni ledsnade.
Det var jag.
Av välgörenhet fick du gifta dig med nån värdig dig.
Har ni ordnat det här?
Om andra kvinnor hade haft nån självaktning hade de gjort detsamma.
Då hade män som ni varit mer ovanliga.
-Men vår vänskap? -Vilken vänskap?
Markis, er åtrå håller er upptagen så ni ser inte andras hjärtan.
Ni ser inte bortom slöjan som blygsamhet ger oss.
Om en plågad själ ler mot er, ler ni tillbaka
utan att inse kvalen som förtär den.
Så allt var påhittat?
Det kommer att roa hela Paris.
Markis!
Madame, hur vågar ni?
Trampa på mig, krossa mig, för jag förtjänar det.
Gör vad ni vill, men lyssna.
Gå eller frukta för ert liv.
-Ha förbarmande. -Jag vill inte höra.
-Ge mig ett ögonblick. -Madame.
Rör mig inte och kom inte nära mig igen, för då vet jag inte vad jag gör.
Madame...
Varför?
Varför svek ni oss?
Det gjorde jag inte.
Oroa er inte. Jag håller mitt löfte. Ni får bra betalt.
Jag pratar om vår heder.
Min dotters heder, som ni lovade rädda.
Är det inte en ära att ha hjälpt mig?
Ni, som förråddes av en man, bör jubla över att vara del av det här.
Intala er att om alla kvinnor gjorde som vi
skulle äran att vara kvinna vara större.
Markis, jag lider med er.
Jag tycker också att det är orättvist att dessa kvinnor som ofta hedras
kan vanära er så här.
Låt er inte nedslås.
Skaka av er allvaret, glöm vad folk säger.
Bli ert gamla, lättsamma jag.
Ur vägen. Ur vägen!
Släpp in mig i mitt hem. Låt mig passera.
Männen tog precis hit henne.
De drog upp henne ur Seine. Hon andas ännu.
Vad väntar du på? Få bort alla människor.
Männen väntar på en belöning.
Mycket pengar för en hora.
Jag gav mindre än så.
Hoppas hon såg bättre ut.
Gå, mina herrar.
Ut.
Jag är hungrig. Hämta mat.
Vad nu?
Vad?
Hon vaknade till och sen försvann hon nästan direkt igen.
Doktorn vet inte om hon överlever.
Sluta.
Nåt annat, tack.
Nej.
Nåt annat.
Se vad det var.
Monsieur, det är madame.
Hon flydde när en husa somnade.
-Lät ni henne löpa? -Vi hämtade henne.
-Ville hon fly? -Ja, monsieur.
Tänd i kontoret. Hälsa min fru att jag vill träffa henne.
Kom in.
Jag tänkte att om ni orkade fly skulle ni orka lyssna på mig.
Min heder hindrar mig från att lämna min fru och hennes mor
utan pengar och tak över huvudet på Paris gator.
Hälsa er mor att hon får ett hus i Rouen och inkomst.
Tack, monsieur.
Jag är inte klar.
Kom och sätt er.
Nej, jag kan inte.
Jag är ovärdig...
...att komma nära er eller ha er nära mig.
-Det har ni själv sagt. -Jag ångrar det.
Ni är inte ond.
Ni lurades in i nåt av svaghet och auktoritet.
Tvingades ni inte att ljuga och gifta er?
Jo, monsieur.
Mitt förnuft och mina principer stämmer inte med alla mina samtida.
Jag är emot äktenskap utan känslor.
Ni får er frihet.
Ni får behålla mitt namn, bo var ni vill.
Fundera på saken och meddela mig.
Monsieur...
Låt mig bo som er hustru i husets mörkaste hörn.
Jag kommer att leva tyst där.
Ni förstår inte. Ni är fri.
Jag blir bara fri när ni kan bedöma mitt beteende.
När ni kan se in i mitt hjärta och se hur jag hatar lögner.
Jag blir fri när ni ser att mitt förflutna är bakom mig.
Jag tror att ni är uppriktig.
Om min mun nånsin har yttrat...
...ett förödmjukande ord...
...ber jag om ursäkt.
Var så säker...
Aldrig mer...
...ska min fru höra ett ord som sårar.
Jag kan gömma mig för evigt.
Jag går om ni vill.
Er lycka är inte förlorad. Glöm mig.
Jag har sagt att ni är förlåten.
Ni tror mig inte.
Madame.
Madame...
Jag ber er.
Res på er.
Markisinnan. Se så.
Kom. Kom.
Madame des Arcis.
Vänta. Jag kommer strax.
Madame!
-Lämnar ni Paris? -Nå...
Spionerar ni åt madame de La Pommeraye?
Ni måste skoja.
Ni vet att jag är baronessans vän.
Jag behöver inte spionera.
Ryktena är detaljerade.
Ni borde känna mig bättre.
Min vänskap med madame de La Pommeraye gör mig inte till medbrottsling.
Er olycka roar mig inte det minsta.
Min fru och jag åker till landet.
Vi återvänder när efterdyningarna har lagt sig för oss båda.
Nya skandaler tar över gamla.
Var tålmodig. Folk glömmer er.
Tack, madame.
Jag glömde nåt.
Om ni träffar madame de La Pommeraye, tacka henne.
Tacka henne?
Hennes hämnd gjorde mig en tjänst.
-Vad för tjänst? -Den bästa två personer kan få.
Det vore dumt av mig att beklaga hennes bitterhet.
Utan den hade jag inte träffat min fru.
Jag...
Jag träffade baronessan förra veckan.
Jaså? Hur mår hon?
Bara bra.
Det var länge sen vi sågs.
Bor hon i samma hus?
Ja.
Mittemot markisen av Arcis.
Precis.
Jag träffade på honom också.
Vem?
Markisen.
Jaså?
Pratade du med honom?
Jag kanske är nyfiken, men...
...du är min vän.
Han skulle åka ut på landet. Han hoppade just in i vagnen.
Han kom och hälsade.
Var han ensam?
Var hans fru där?
Nej.
Jag hörde att hans fru var med.
Jag minns tydligt att han var ensam.
Folk gör allt för att sprida rykten.
Han var ensam.
Lika ensam som ni är här.
Det hade inte gjort mig nåt om han var med sin fru.
Mitt hjärta är i frid.
Undertexter: Marie Roos